228 
siga sidokanter, af h vilka ileii sednare genom- 
gångsytan är den tydligaste och af en metallisk 
perlemorglans. En annan varietet, som ligger 
emellan båda, är den af G. Rose först uppinärk- 
sammade s. k. uraliten, som med augitens yttre 
krystall form förenar hornblendets genomgångar 
och kemiska sammansättning, och h vilken i vissa 
krystaller innehåller en kärna af augit af annan 
färg än den öfriga hornblendemassan. G. Rose 
anser dem för till hornblendemassa förvandlade 
augitkrystaller. 
Då hornblendets eller augitens krystaller i 
hithörande bergarter äro så små och otydliga, att 
de ej kunna krystallografiskt med säkerhet be- 
stämmas, så återstår dock ännu ett annat medel 
till deras åtskiljande, som i alla fall ej bör för- 
summas, nemligen deras olil<a förhållande för hlås- 
rör i smältning. Hornhlencle smälter nemligen med 
än starkare än svagare kokning och lält, till och 
med på kol, till svart eller svartgrön kula, som 
mer och mindre starkt dragés af magneten, au- 
giten deremot smälter trögare och stilla till svart, 
svartgrönt eller bouteljgrönt sällan magnetiskt 
glas. Uraliten smälter, enligt G. Rose, än stilla 
än med någon pösning ocli lättare än augit till 
ett svartgrönt glas. 
Är deremot beståndsdelarnes blandning så 
finkornig eller intim, att de ej en gång med lou- 
pen kunna urskil jas , mycket mindre hvar för sig 
till särskildta i eactionsprof uttagas, så möta större 
svårigheter till sanningens uppspårande. Man 
måste i detta fall nöja sig med analogier, sedan 
man hos ett större antal likartade bergartei' med 
tydliga blandningsdelar lyckats uppleta så bestå- 
ende caracterer, att de, utan fnra för misstag, öf- 
verallt kunna användas. Som bekant är, fiinies 
