229 
iiäslan ingen af dessa hergai ter, som ej i mer 
eller mindre grad håller inväxle korn eller gni- 
stor af ett metallglänsande ämne, som i läroböc- 
kerne uppgifves i allmänhet för magneteisenstein , 
någongång för titanjern. I hopp att närvaron af 
det ena eller andra af dessa ämnen möjligen kun- 
de 1)1 i f va en constant caracter för hela serien, 
har jag vid denna undersökning särskildt egnat 
min uppmärksamhet åt detta håll, och derföre 
anställt blåsrörsprof j)å alla i min samling va- 
rande hithörande bergarter till ett antal af vid 
pass tvåhundra samt dessutom en mängd utländ- 
ska arter, Resultatet har varit, att der augit 
ingått som en hufvudbeståndsdel , der har då 
alltid titanjern funnits insprängdt, då deremot 
magneteisenstein varit närvarande, om hornblende 
utgjort den konstituerande beståndsdelen. Det in- 
blandade titanjernet eller magneteisenstein har 
förekommit dels i för blotta ögat eller loupen 
synliga korn eller gnistor , dels osynligt insprängdt 
i stenens hela massa. Jag har puiveriserat denne 
sednare och deiui* med magneten utdragit det 
metalliska ämnet. Jag vågar således tro, att man 
med säkerhet kan antaga, att en hithörande berg- 
art, uti hviiken man funnit närvaron af titan- 
jern är att räkna till augitserien, då deremot 
närvaron af magneteisenstein förer den till horn- 
blendeserien. 
Men ännu en caracter, som öfverallt håller 
streck, är följande. Olivin förekommer aldrig i 
en bergart, hvaruti hoinblende utgör en hufvud- 
beståndsdel, men saknas deremot sällan eller al- 
drig i de till augilsei ien hörande. Genom sin gula 
eller gröngula färg sticker den betydligt af både 
mot labradorn och augilen, samt träffas också 
ofta i så stora koin, att de kunna för sig utta- 
