221 
nieln CS + 3AS. AmphoJelliten ger visserligen 
samnia formel och äger äfven en i det närmaste 
analog sammansättning, men skiljer sig genom 
en större halt af talkjord, uppgående till fyfa ä 
fem procent. Anorthitens talk jordshalt stiger der- 
emot enligt Abichs analyser ej till en procent. 
Då nu ifrågavarande mineral från RådmansÖ der- 
uti öfverensstäQimer med anorthiten och äfven 
har samma krystall form och egentl. vigt, torde 
ingen tvifvel vara, att det är en verklig anor- 
thit. Den smälter trögare än labrador, ungefär 
som orthoklas, och med någon hlåskastning till 
klart glas och deconjponeras i fint pulver af ko- 
kande saltsyra complett med afskiljande af kisel- 
jord: lösningen tillkännager en mycket större halt 
af kalkjord än labradurn. På den ena af sina 
genomgångsytor har den en tydlig och caracteri- 
stik strekning. 
Utländska författare uppgifva, att hornblende 
tillsammans med a I bi t skall constituera den berg- 
art man kallar diorit, hvilket senast blifvit rät- 
tadt till oligoklas. Ehuru jag visserligen ej vå- 
gar bestrida sanningen af detta påstående, isyn- 
nerhet då det vidhålles af G. Rose, har jag dock 
trott mig finna, att detta ej är händelsen med 
våra Svenska diorither, uti h vilka alla, som jag 
hittills varit i tillfälle att granska, befunnits la- 
brador med hornblende. Att likväl oligoklasen 
ej är främmande för hithörande bildningar äfven 
hos oss, bevisar detta minerals inblandning uti 
den s. k. oligoklasporphyi n , som på några få 
ställen äfven hos oss är träffad. Oligoklasen har, 
som bekant är, en lägre egentl. vigt än labradorn, 
varierande mellan 2,63 och 2,69, ehuru undantag 
finnas som uppgå öfver 2,7. Den smälter visser- 
ligen som labradorn teml. lätt och stilla till half- 
