233 
dels är den mera lät och malt nästan utan glans: 
i förra fallet, då den också någongång visar en 
vacker labradorisering, såsom i liyperslhenfelserne 
från Smälingen, Äs och Dufnäs, är den starkt ge- 
nomskina nde, i sednare fallet blott svagt genom- 
lysande på kanterna. Den sednare varieteten träf- 
fas mest i ofullkomligt utbildade krjslaller eller 
formlösa korn, men öfvergångar från den ena {ill 
den andra kan ofta i en och samma krystall iakt- 
tagas. Den har tvenne genomgångar, sorn med 
h varandra göra ungefär 93° vinkel. För blåsrör 
smälter den lemligen lätt och stilla till halfklar 
eller oklar bläsfri kula. I fint pulver decompo- 
neras den af kall saltsyra ej särdeles, men med 
tillhjelp af värme sönderdelas den till större de- 
len. Dess egentl. vigt är 2,70 till 2,73 och upp- 
går endast undantagsvis till 2,76.^ Dess formel är 
-]S^+3AS. 
Hyperstfienen är till färgen svartbrun (såsom 
vid Åsbyn, Gallström, Äs, Dufnäs etc.) svartgrön 
till grönsvart (Juleta, Tullarn, Smälingen etc.) el- 
ler mörkt olivegrön (Idresjön, Kinnekulle etc.) och 
ger ett gråbrunt eller grågrönt pulver af mer »el- 
ler mindre mörk nuance. Den har två mindre 
tydliga genomgångar, som skära h varandra under 
ungefär 88^ vinkel och en tredje ganska tydlig, 
som med de förra gör 134° vinkel, och på den- 
na sednare genomgång en mer eller mindre pro- 
noncerad metallisk perlemorglans. Den smaker 
för blåsrör mer och mindre trögt till svärl, svart- 
brun eller svartgrön slagg, som efter smältnin- 
gen vanligen kastar små bläsor och merendels 
dragés af magneten. x\f kall saltsyra angripes 
den i fint pulver ej särdeles, men af kokande 
sönderdelas den till en del, lösningen håller myc- 
ket jern och talk, samt något lerjord och kalk. 
