238 
gen bruna öfver hela sin massa och skimrande. 
SomHga varieteter innehålla kolsjrad kalk in- 
blandad, men ganska obetydligt, ty den lilla kol- 
syre-utvecklingeii , då de inläggas i syra, upphör 
efter några sekunder. Små korn af olivin före- 
komma ofta uti desiimma och någon gång kan 
äfven en och annan prisma af apati t upptäckas. 
De äro, som man vet, i allmänhet ganska fin- 
korniga och af en svartgrön eller grågiön färg, 
af flera nuancer. De låta mer och mindre lätt 
repa sig af knifven, strecket är grönhvitr. Be- 
handlas de i stycke med kall saltsvra, så utlöses 
den mörka faroren till en g^od de!, och i somliga 
varieteter t. ex. i den från Tessixs sänkning i 
Sala grufva, kan man derefter Lill och med med 
blotta ögat urskilja helt små, ^ till i linies, ku- 
lor af tät jordartad chlorit (griinerde), i an- 
dra åter är denna sednare så fint inväfd, att 
den blott ger sig tillkänna genom ett eo;et skim- 
rande på stenens yta i en viss direction. Af ko- 
kande saltsyra utdrages nästan ur allesammans 
den mörka färgen, och en grå eller gröngrå mer v 
och mindre anfrätt grundmassa återstår. Att äf- 
ven hy persthenens svarta färg försvinner, härrör 
sannolikt deraf, att dess krystalliniska partier äro 
så små, att de kunnat genom hela sin massa af 
syran angri[)as. Nästan alla hithörande trapper 
smälta f()r blåsrör tcmligen lätt och med. någon 
pösning *) till mörkgrön eller Sj^räcklig slagg. 
Genom labiadorns utsöndring i särskildte 
mer och mindre skarpt begränsade krystaller an- 
tager diabaseo stundom en pniphyrartad caracter. 
Grundmassan är småkorni" ellei- fi nkornio;, mörk- 
*) Denna pösning månne den möjligen hänörer af nå- 
got inblandadt zeolilhartadt mineral? 
