239 
grön, ännu lemligen hård, Inhradorns kristaller- 
ända till en tum slora, äro merendels tvillingar, 
vanligen starkt genomskinande och glasglänsande, 
af gråhvit färg, nSgon gång mera matta, ogenom- 
skinliga, snöhvita eller grönhvita. De äro stun- 
dom t. ex. vid Megonskär i Westerdalarne be- 
klädda eller genomdragne med möikgrön bladig 
chlorit, i andra åter såsom vid Russgården all- 
deles rena. Man torde kunna kalla denna berg- 
art för diahasporphyr. 
Diahasmandelsten uppkommer deremot, då i 
en ganska finkornig nära tät diabasgrundmassa af 
mörkgrön eller grågrön färg, större och mindre, 
ända till en tum och deröfver, runda eller platta 
kulor och mandlar utskiljt sig af calcedon , och 
jordartad chlorit eller grunerde, någon gång af 
kalkspat. Den är hittills endast träffad i Dalaine 
i närheten af Transtiands kyrka, och visar sig 
der vara nära beslägtad med diabasporphyrn, i 
det en och annan lahrador-krystall stundom kan 
upptäckas i mandelstenen och omvändt helt små 
kulor af grunerde någon gång i diabaspoi phyrn. 
De inbäddade gröna mandlarne innehålla kisel- 
jord, lerjord, jernoxidul, talkjord och öfver åtta 
procent vatten. 
Ingen af de till hornblende- eller augitfa- 
miljen hörande bergarter äger inom Sverige en 
så stor utbredning, som hypersthenfelsen med dess 
nyssnämnde varieteter. Jemtland, Herjeådalen, 
Medelpad, Helsingland, Dalarne, Wermland, We- 
stergöthland och Jönköpings län äro de provin- 
cer, som kunna framvisa de mest sammanhän- 
gande och talrika sträckningar af denna bergart. 
Andra åter såsom Nyköpings och Stockholms län 
förete deraf endast mera detacherade bergkullar, 
under det att den, så vidt hittills gjorde under- 
