247 
nenili^en nepbelindolerit, der nephelin ersätter 
labradorn, och analcim- eJler mesotjpdolerit, uti 
h vilka analcim eller niesotyp ingår jemte labra- 
dorn. Att likväl någon zeolithart standora ingår 
äfven i några af våra doleriter, tyckes visas af 
dessas nog betydliga glödgningsförlnst. Doleritens 
egentliga vigt ligger mellan 2,767 och 3,00. Den 
förlorar i glödning mellan 1,86 och 5,78 procent 
af sin vigt, b vilket visserligen måste ä^a sin 
grund i närvaron af ett inbland ad t va t ten b al tigt 
silikat. Då nu de iinkorniga varieteterna, der be- 
ståndsdelarne äro mera intimt med b varandra 
blandade, alla för blåsrör smälta temligen lätt 
och med någon pösning, samt i fint pulver be- 
handlade med varm saltsyra visa tecken till ge- 
latinering, och med kall gifva en lösning, som 
innehåller mycket mera kalk än man har rätt 
att tillskrifva sönderdelad labrador eller augit, 
så föres man af dessa sammanlagde omständig- 
heter till den förmodan, att äfven vissa af våra 
doleriter innehålla någon zeolithart inblandad, 
h vilken, kan naturligtvis i en så små- eller fin- 
kornig blandning ej afgöras. 
Basalten är en doleri t af mikroskopiskt liten 
kornighet, en synbart likartad tät eller högst 
finkornig grundmassa med för blotta Ögat eller 
loLipen ej mera urskiljbara blandningsdelar. Fär- 
gen är svart, gråsvart eller grönsvart. Att augit, 
labrador eller nephelin och någon zeolith utgöra 
hufvudbeståndsdelar af denna grundmassa, är ge- 
nom en mängd analyser å utländska basalter åda- 
galagdt, men äfven olivin och titanjern förekom- 
ma deri mer eller mindre ymnigt inblandade. 
Mandlar eller kulor af zeolitharlade mineralier 
träffas deri stundom inbäddade. I flera utländ- 
ska basalter ses större och mindre augit- och 
