249 
ling, har G. Rose först uppmärksiimnial. De till- 
hora alla en och samma [)ildning, men han brin- 
gar tiem på njss nämnde underafdehiingar , allt 
eller som den ena eller andra beståndsdelen före- 
tiädesvis eller allena liäffas i särskildta krystal- 
ler utsöndrad. Han beskrifver dem såsom be- 
slående af en gruiidmassa med inneliggande kry- 
staller af augil , uralit eller oligoklas. Grundmas- 
san har vaidigen en grumlig grön eller giå lärg, 
stundom är den möikaie och basalllik , men stun- 
dom åter ganska ljus. Den har ett ojcmnt, fin- 
splittrigt matt eller föga glänsande brott, och är 
vanligen så hård, att den med svårighet låter 
repa sig af knifv^n. För blåsrör smälter den 
tiögt och blott på kanterna till ett svartgrönt 
glas. Oligoklasens krystaller äro vanligen tvil- 
lingar och merendels i en direclion mest utbil- 
dade, stundom till den grad, att de i tvärbrott 
se ut som tunna remsor. På den tydligaste ge- 
nomgångsytan hafva de den bekanta strekningen. 
De i porphyrn från Ajatskaja inneslutne krystal- 
lerne visade en egentlig vigt af 2,73 och befun- 
nos enligt en af Bodemann och Francis anställd 
analys äga oligoklasens kemiska sammansättning. 
AugitkrysLallerne bilda fyrsidiga prismer af un- 
gefär 88*^ vinkel med afstympade kanter och äro 
i ändarne begränsade af ett rhombiskt prisma af 
120°. Deras genomgångar göra med h varandra 
88° vinkel. Färsjen är gräsprön till svartgrön. För 
blåsrör smälter den trögt till grönt glas. I många 
fall åter hafva de invuxne krystallerne visserli- 
gen augitens form, men deras genomgångar äro 
hornblendets, d. v. s. de göra med h varandra 
124° vinkel. Det är dessa krystaller , som Rorse 
kallat uralit. Deras fcirg är svaitgrön till grön- 
svart, genomgå ngsy törne iint vertikalt strekade 
