253 
Hornhlendet är till färgen svart eller svart- 
grönt, har den vanliga genomgangsvinkeln af 124° 
och smälter för bhlsrör i tång, till och med på 
kol, lätt och med staik pösning till svart glän- 
sande kula, som af magneten mer och mindre 
aUraheras. Af kall sal (syra angripes det vid 
vanlig temperatur föga, men sönderdelas i värma 
till en del. Det beslår, som bekant är, af ett 
trisilikat af talkjord och kalkjord, förenadt med 
ett bisilikat af jernoxidul. Dess allmänna formel 
Lahradorn är i våra dioriter vanligen i min- 
dre mängd närvarande än hornhlendet och före- 
kommer i små kryslalliniska korn med speglande 
ytor, på den ena af h vilka en tydlig stickning 
iakllages, men ofta är den också mera tät, matt 
och nästan ulan glans samt af ett splittrigt brott. 
För blåsiör smäller den temligen lätt och stilla 
till halfklar eller oklar blåsfii kula. Egentliga 
vigien har visat sig i åtskilliga svenska variete- 
ter ligga mellan 2,703 och 2,764, h vilken är all- 
deles för hög för alt tillhöra oligoklas. 1 fint 
pulver decumponeras den till större delen af ko- 
kande saltsyra; lösningen ger ymniga fällningar 
af lerjord uch kalkjord och något nation. Någon 
kemisk analys är visserligen ännu ej anställd af 
brist på tilhäckligt stoja och rena krj^staller, 
men nyssnämnde caracterer synas dock med nå- 
gorlunda säkerhet afgöra frågan. 
Diorilens egentliga vigt varierar mellan 2,946 
och 3,112. Den förlorar i glödgning från 0,62 till 
1,86 procer.t af sin vigt: förlusten är troligen dels 
hygroskopisk fuktighet, dels en ur hornhlendet 
eller glinimern utjagad fluorhalt. Efter glödgnin- 
gen har lahradorn blifvit något ljusare, horn- 
blendels färg ej märkbart förändrad, men glim- 
