258 
pen osynligt, och kan m- den pniveriserade mas- 
san med magneten uldraj^as. Men troligen är den 
ålfoljd af magneteisenstein , emerlan chromreac- 
lionen för biåsröret är ganska svag. 
Serpenlinfelsens egenlliga vigt ligger emeJlan 
2,865 och 3,696. Vid glödgning förlora de olika va- 
rieteterna, allt efter mängden af främmande in- 
blandningar från 2,38 till 6,86 procent af sin vigt 
vatten och blifva derefler mer och mindre bruna. 
Före glödgn ingen tyckas i synnerhet de labra- 
doifria varietelerna vid flygtigt påseende äga en 
likartad samn)ansättnini^ , men behandlas de i 
stycke med saltsyra,. så utdrages med lätthet den 
mörka färgen ur serpentinen, som, a Ii t efter an- 
vändande af värme eller ej, återstår med en grå- 
hvit eller grönhvit färg, under det alt de in- 
växte angit- eller uralitkrystallerna ur den nu- 
mera ljusa grundmassan tydligare framtiäda med 
nästan oförändrad fä i g. 
Den här beskrifna serpentinfeisen äo^r inom 
Sverige en ringa utbred fving och bildar mindre 
bergkullar, dels med skarpa sönderstyckade con- 
tourer, dels mera afrundade och nijuka. I när- 
heten af Öregiund vid den s. k. Badstuguviken 
trätfas denna bergart i dalen mellan de högre soeiss- 
bergen, bildande en rad af några låga kullar, h vil- 
kas sammanlagda sträckning på längden är omkring 
50, men bredden endast omki ing 5 famnar. Grund- 
massan är nära tät af svarlgrön färg, i ymnighet 
impregjierad med små h vitgula glimmerfjäll och 
mera sparsamt små otydliga krystalleraf mörkgiön 
uralit invä\te. I trakten af Yxelberg i Koisberga 
socken af Jönköpings län förekommer i en samling 
af lägre men skarpa kullar en serpenlinfels med 
möi kgrön fmkornig nära lät grundmassa , med in- 
bäddade små krystaller af gräsgrön augit och blad 
