260 
nare, likasom den fråu Brånneliårfva, hegagnas 
vid ortens masugnar såsom flusstilisals vid lack- 
jernssmäitningen. Mellan Åkerby gård och Gårdby 
kyrka i Linköpings län träffas uti några Ii vassa 
bergkullar af ett sönderstyckadt utseende, en ser- 
pentinfels bestående till ungefär lika mängd af 
svartgrön finkornig, fjälligt-trådig , serpentin med 
invuxne krystaller af mörkt grågrön uralit. Sei- 
peiitinfelsen från Minne i Högdals socken i Hel- 
singla nd beslår af en mörk, finkornig blandning 
af serpentin, grå labrador och gulhvit glimmer, 
denne sednare i särskildta små blad stundom 
ulsönd rad. 
Den s. k. jernmairnen från Taberg i Småland 
är i grunden en serpentinfels, fastän i yranighet 
impregnerad af magneteisenslein. Den f^ilorar i 
glödgning ungefär 2,38 procent vatten. Om man 
pul veriseiar densamme och med rtiagnelen under 
vatten utdrager jernet, så löser sig det återstå- 
ende h vitgröna puHiet med lätthet i varm salt- 
syra, kiseljord afskiljes och i lösningen innehålles 
lalkjord och jernoxidul samt något lei jord och 
kalkjord. Desse sednare härröra af labradror, som 
också träffas här och der utbildad i ända till en 
tums långa ucli ^ tums breda tunna tafvelformiga 
krystaller, med speglande ytor och af en i ge- 
nomlysande grå violett färg, som dock i anseende 
till kryslalleriias tunnhet ser mörk ut, då de 
ännu ligga inbäddade i slenen. Serpentinn)assan 
ulgör ungefär en fjerdedel af hela stenens vigt: 
när härtill lä^cies den inväxle Inbradorn, så har 
man cn förklaring dels till den rinqa prucent- 
halten, som denna malm ger, dels till dess trög- 
smälthet på masugnen och deraf ilylande sega 
slagger. Att äfven titanjern är deruli insprängdt, 
visar den rcaction för titansvra, som för blås- 
