261 
röret erhalles. Behandlas Tabeigsmalmeii i stycke 
iiied saltsyra, så blir gruiidmassan , allt efter an- 
vändande af värme eller ej, mer och mindre 
rent grå, labradorn något anfrätt på ytan och 
de jernkorn, som ej helt och hållet blifvit upp- 
lösta, återstå med svartgrå färg, något jordar tade 
och matta. Taberget bildar, som bekant är, en 
egen högre bergås, hvars längd utsträckning i NIN V. 
är ungefär ^ mil med en bredd af 80 — 100 fam- 
nar. Norra sidan är långsluttande , men den sö- 
dra stupar med vid pass 400 fots höjd tvärt och 
brant ned i den förbiflytande Månsarps ström. 
Att äfven åtskilliga andra af de Småländska 
bergmalmerna höra till denna kategori, ar tro- 
ligt. Dithörande visar sig åtminstone äfven den 
s. k. jernmalmen från Långhults jernmalmsskärp- 
ning i Agunneryds socken af Wexiö län. 
I det föregående är ännu ej den bergart om- 
nämnd, som blifvit kallad Syenit och h vilken är 
en småkornig eller grofkornig blandning af horn- 
hlende och orthoMas, oftast derjemte äfven oUgoklas 
och glimmer. Mera sällsynta inblandningar äro 
qvaiz, sj)hen, ziikon, svafvelkis eller magnetei- 
senstein. De små korniga varieteterna likna vid 
hastigt påseende diorit, men karaktererna hos den 
fallspatsartade beståndsdelen häfva tvifvelsmålet. 
Hornhlendet är svart eller svartgrönt och smäl- 
ter , som vanligt, lätt och med kokning till svart 
glänsande magnetisk kula. 
Orthoklasen är dels röd, dels grå eller grå- 
hvit, ]iar Ivenne rätvinkliga genomgångar och 
smälter för blåsrör trögt, med någon blåskast- 
ning, till blåsigt eller knottrigt glas samt an- 
gri[)es af kokande saltsyra högst obetydligt. Dess 
egentliga vigt varierar emellan 2,55 —2,59. 
