289 
slåndpunkt h varken (örbundne eller ens berätti- 
gade att angående ])e[ydelsen af" Arcsinc:^, då a är 
numeriskt >1, slalneia något annat, i a Ii män- 
het , än 
(IF) Arcsin^=Ai csii/^^-Vv^- /(Vä«+-^ -1/^-^1) 
num. >1) VV^V V/3' ^ 
d. ä. än detta: Med Arcsinct, då a är numeriskt >1 , 
utmärkes: ''den gräns, mot hvilken en för tillfället i 
fråga vcM^ande Arcsin^a+l^V - 1) tenderar, i det att dess 
/3 convergerar indefinit mot noll' — således, ut- 
förligare än (ir), 
*) Att vi med allt skäl kunna anse oss hvarken för- 
bundne eller ens berättigade att annorlunda definiera 
detta Arcsina, följer deraf att, å ena sidan , yoreg"»- 
ende delar af Aijalysen lemna oss fullkomligt fria 
händer att med detta tecken utmärka h vilkendera 
som beh^jgas af de tva föi detta fall i sednare mera- 
brum af (H) eller [W) bifindiga qvantiteter, och alt, 
å andra sidan, de efterföljande delarne af Analysen^ 
de der allt hitintills aldrig någonsin begagnat sig af 
detta tecken, icke gifva oss ringaste anledning att 
tillerkänna den ena af nämnda båda qvantiteter nå- 
got företräde framföi d< n andra; h vårföre, och in- 
tilldess möjligen någon sådan anledning blifvit gif- 
ven, det sanneiligen vore att gå Analysen i förväg, 
om man skulle tillåta sig att så utan gifven orsak 
tilldÖmma den ena detta tecken heldre än den andra. 
Och hvad skulle man väl skäligen hafva att för 
Analysen befara af en så beskaffad definition som den 
ifrågavarande (II)? — I sanning, lika litet och (om 
möjligt vore) ännu mindre än af dcti definition, vi i 
noten under sid. 81 af förra Afliandlingen angifvit 
för tecknet 0*^. Det har ju ännu icke fallit någon 
in att utdömma delta tecken ur Analysen, ehuru en 
hvar medgifvit dess bruk endast och allenast såsom 
ett (mångtydigt) limestecken. Särdeles oklokt och för 
K. V. Akad. Handl. 1846. 1^ 
