327 
liga läsböcker. Han förklarar deraf den motvilja, 
som han fick och länge behöll för Tjska språket, 
Geuer, som gjorde Tegnérs bekantskap på Ra- 
mens bruk, tecknar den läsgiriga ynglingen så- 
lunda: '^Man kunde kalla honom den frånvarande 
gästen ibland de mänga närvarande. Han var smärt 
och spenslig, med ljust, lockigt hår, och blåa, 
särdeles klara ögon. Men dessa Ögon tycktes ej 
se något framför sig, och deras egare vankade 
omkring liksom i en half dröm. Blott om hans 
uppmärksamhet väcktes på något, strålade dessa 
ögon med ett eget skalkaktigt ljus, vanligen åt- 
följdt af ett blixtrande infall och ett godmodigt 
leende. Han tog föga del så väl i välfägnaden 
som i de stojande nöjena. Hans tider voro ej 
husets tider, hvilka voro mycket bestämda. Man 
saknade honom vid kaffe- och frukost-, ofta nog 
vid middagsbordet. Hans vägar tycktes icke vara 
andra menniskobarns" '•'). 
Främmande för hvardagliga sällskap, umgicks 
ynglingen desto förtroligare med sina Romare och 
Greker. Åt dem offrade han icke blott dagen, 
raen äfven större delen af nattens hvila, åt hvil- 
ken han sällan egnade mer än tre timmar, och 
stundom hände det, att då städerskan inkom på 
morgonen, för att elda, fann hon honom ännu 
oafklädd vid läsbordet. Vid sexton år begynte 
han sin befattning såsom lärare för de yngre sö- 
nerna i huset, hvilka han innan kort fick åtfölja 
till Akademien i Lund. Den 4 Oktober 1799 in- 
skrefs Tegnér såsom student, och hade i sitt för- 
sta lärdomsprof vid högskolan ådagalagt mera 
kunskap i latin och grekiska, än som erfordrades 
*) Minnestal öfver Esaias Tegnér,! Litteratur-Sällska- 
pet, den 15 Dec: 1840. 
