329 
att vid min examen Norberg var den enda pro- 
fessor, som ej gaf mig högsta betyget, ehuru jag 
otvifvelaktigt var den, som bäst af alla mina 
promotionskamrater förstod grekiska." 
"LuNDBLAD'ska skolan var på denna tid i sitt 
högsta flor vid Lunds Akademi. Att icke tala 
eller skrifva latin med färdighet, korrekt och 
klassiskt, ansågs nästan vanhedrande för en stu- 
dent. Lundblad, som studerat i Leipzig, hade 
der bildat sig efter Ernesti, hvars ciceronianisra 
han öfverfört och omplanterat på svensk jord. 
Samma suada och ymniga rikedom , samma kysk- 
het och dock yppighet i stilen, samma genom- 
skinliga klarhet, väl också stundom samma ord- 
flöde som hos den store romaren. Det hela hvi- 
lade på vidsträckta och grundliga filologiska kun- 
skaper. Dertill var Lundbt-Ad äfven en utmärkt 
latinsk poet, den bäste vi haft i Sverge sedan 
Lagerlöfs tider (Tranér var då ännu icke känd). 
I denna skola bildade sig de fleste och bäste af 
våra nu lefvande Intinare. — Lundblad hade lik- 
väl för sitt latinska anseende en farlig medtäf- 
lare i Norberg, som äfven var en utmärkt lali- 
nare. Hans stil, ehuru fullt inhyrd med den 
gamla klassiska lukten (jag vet ej, hur denna egen- 
het bättre kan uttryckas), var lik väl alldeles olika 
Lundblads: antithetisk, epigraromatisk , blixtrande 
af ofta lyckliga bilder, nästan lyrisk. Hans mä- 
stare var icke Cicero, utan Tacitus, den han 
nästan kunde utantill. Hans egen genialiska ori- 
ginalitet tittade fram öfverallt." 
"För en ung student var det icke lätt att 
välja mellan två så stora auktoriteter. Jag slöt 
mig dock till LuNDBLAD'ska skolan, i synnerhet 
föranledd af min broder Elof, som då var do- 
cens vid Akademien, der han ansågs tala latin 
