330 
bäst och med den mesta klassiska renhet, och 
hvars föreläsningar öfver Horatius hade ett stort 
anseende. — Lundblads personlighet hade ingen- 
ting af det fromma och geniahska, som utmärkte 
Norberg. Der låg tvertom i hans väsende nå- 
got obetydligt, vulgärt, ja, judiskt. Hans föredrag 
från lärostolen var alldagligt, hackande och stun- 
dom löjligt. Jag bevistade derföre sällan hans 
föreläsningar. Deremot skref jag så mycket fliti- 
gare, dels på (dålig) vers, dels på prosa, öfver 
de ämnen, han uppgaf, och åtnjöt ofta den äran, 
att mina skrifter från kathedern upplästes och 
föreställdes som eflerdöme i afseende på språket." 
"Förhållandet mellan professorer och studen- 
ter var på denna tid högst liberalt i Lund. För 
h varje student, som var på något sätt utmärkt 
antingen genom kunskaper, flit eller seder-, stod 
professorns hus, liksom hans bibliothek, öppet, 
jemte hans råd och anvisningar för studierna. 
Bland dem, som på detta sätt hedrade mig med 
sin ynnest, voro, utom de redan förut nämda 
Norberg och Lundblad, äfven i syimerhet Munthe 
och LmBECK." 
"Munthe, som föredrog moralfilosofien, var 
en af de ädlaste män, som någonsin sutit på en 
akarlemisk lärostol. Han var en ifrig Kantian, 
och dels genom samtal, ilels genom böcker, som 
han leninacle mig till genomläsning, och för hvilka 
jag sedan fick redogöra, införde han mig i denna 
for mig främmande verld. Vitterhet älskade han 
myckel, och uj^pmunLrade ofta mina försök i den- 
na väg " 
"Till LiDBECiv kom jag i ett eget förhållande. 
Han hade nyss blifvit ulnämd till professor i 
esthetiken, hade förut, utan synnerlig lycka, for- 
sökt sig i poesien, och h:ins vitterhet stod icke 
