333 
synnerligfast filosofi. Flera af Platos dialoger, 
Kants skrifter, och äfven en del af Fichtes, ge- 
iiomgingos. Med mitt konkreta sinne har jag dock 
föga tycke eller fallenhet för dessa abstrakta spe- 
kulationer; ty ehuru jag kan ha någon skarpsin- 
iiighet saknar jag dock djupsinnighet, och för- 
villar mig lätt vid en längre systematisk deduk- 
tioii, som icke kan ge några hållpunkter för min 
fantasi. Hvad som i synnerhet fastade mig vid 
den Kantiska kriticismen var dess ursprungliga 
skeptiska natur, och dess resultat som stannar 
vid ett obekant och outgrundlio^t.'* 
"Om våren 1802 tog jag kandidat-examen, 
och erhöll deri, af alla professorerna, med un- 
dantag af Norberg, högsta betyget eller laudatur. 
Till följe häraf blef jag nämd till primus vid 
promotionen, och skulle besvara magislerfrågan. 
Emedlertid inträffade en händelse, som var nära 
att skilja mig helt och hållet från Akademien, för- 
störa alla mina utsigter der, och ge milt öde en 
helt annan riktning. 
"Akademiens rektor för året var icke älskad 
af studenterna, som stöttes af hans aristokratiska 
fasoner och hans förmenta partiskhet för adelns 
söner. En njaj-afton, då jag, ensam efter van- 
ligheten, gick öfver Lundagård, mötte jag der en 
ovanligt stor samling af studenter, alla beväpna- 
de med stammar eller grenar af de nyligen ka- 
pade träden. Huggningen hade skett tillföljd af 
Konsistorii beslut och för att befordra trädens 
växtlighet och lummighet. Studenterna trodde 
emedlertid, att det skett ensamt på rektors be- 
fallning, förklarade afsigten vara att förstöra de- 
ras kära Lundagård, den de ansågo som sin till- 
hörighet, och anförde som bevis, att ett och an- 
