334 
nat liätl veikll^ieii var fäldt. Detta var gamla, 
-utdömda tiäd, som ansågos böra ge riiiii för 
yngre. Så snart jag kom, blef jag omringad af 
liela svärmen, under utrop: "primus skali vara 
med." Jag invände förgäfves, att jag hört saken 
omtalas som ett beslut af hela konsistorium, in- 
galunda af rektor ensam, och att jag icke var 
van att deltaga i dylika u[)plåg. Jag blef öfver- 
röstad, beväpnades, som de andra, med en gren, 
och måste följa med. Derefter gick tåget till rek- , 
tors hus, der föi st ett skallande: pereat Rectov , 
vivat Lundagård uppstämdes. Derifrao gingo vi 
vidare grassatim uppför gatan, ropande vivat för 
flera piofessorer : för Hylaxdep^ ropades det icke, 
utan raessades. På återvägen fick rektor ännu 
ett pereat, och icke utan möda, samt endast ge- 
nom den foreställninijen, att fruntimmerna bodde 
åt 2:atan, Ivckades det mis: och Mas^ister al- 
LENBERG (sedermera Biskop i Linköping) att j ädda 
rektors fönster. WaelenbepxG vistades då i Lund 
i ett slags förvisning från Lpsala, der han var 
inblandad i den bekanta musik-processen." 
''Dagen derpå kallades jag till enskilt förhör 
inför rektor. Jag nekade icke min felaktighet, 
ulan berättade sannfärdigt hela föi loppet. Han 
sade mig — livad jag visste foiut — att kapan- 
det var ett allmänt beslut af Konsistorium, icke 
för att förstöra, utan for att försköna Lundagård, 
och förebiådde mig med skäl, och i starka orda- 
lag, min obetänksamhel. "^i är;" sade han, "re- 
ddan tjensleman vid Akademien, är ntnämd till 
"primus vid förestående promotion, och kunde 
"vänta er m veken fiamgang vid läroverket. Allt 
"det der är nu förbi, akademiska konstitutionerna 
"stadga tydhgen, att ni måste relcgari cum infamia. 
"Det gor mig ondt om er förspillda lycka," tillä- 
