336 
äfven genom elt poem Vid en hoi' gar flickas (M:lle 
Paulsons) graf, inföiclt i Lunds veckoblad. I all- 
mänhet belraklade han dock ännu sina skaldeöf- 
ningar såsom bisak. De flesta bland dem bära drag 
af åtskilliga utaf de då mest berömda förebilder 
i Svenska vitterheten: Leopold , Oxenstierna , Lid- 
ner. Tegnérs egentliga skaldesnille hade ännu 
icke vaknat till sjelFständig verksamhet. Hans 
snille mognade långsamt, såsom vanligen de äd- 
laste skapelser. 
Emedlertid fortsatte han träget sin tjenste- 
bana och blef ka/llad till Docens i esthetiken 
(1803), Notarie i fdosofiska fakulteten (s. å.) upp- 
förd på förslag till Gjmnasii-adjunkt i Carlstad, 
i ledigheten efter sin afled ne broder (1804), Esthe- 
tices-adjunkt (1805) och vice Bibliotekarie (s. å.). 
Om hans flitiga tjenstgöring vid Bibliotheket vitt- 
nar, bland annat, den stora teologiska katalo- 
gen, som han med särdeles omsorg upprättat och 
h vilken till största delen är med hans egen hand 
skrifven, — en nu dyrbar autograf. Under mel- 
lan-terminen 1803 — 1804 besökte han första gån- 
gen Stockholm, der han erhållit en anställning 
såsom lärare för Öfverdirektör Strubings söner, 
hvilka han sedan skulle handleda vid Universi- 
telet. Under sitt vistande i hufvudstaden gjorde 
han få bekantskaper och fastade sig blott vid 
tvenne: Chor-eus och Byström. Den förra för- 
lorade han efter tvenne år, genom döden; den 
sednare, förenad med honom äfven genom lands- 
manskapets band, blef hans vän för lifstiden. 
De sammanlagda lönerna af hans små aka- 
demiska tjenstebefattningar syntes honom, i för- 
ening med hvad han af pensionärer kunde upp- 
bära, snart tillräckligt, för att bosätta sig i Lund 
såsom 
