343 
Tegnérs snille skola tvifvelsulaa i en framlid 
gifva en stor vigt åt hans omdömen äfven i an- 
dra frågor, än de vittra. 
Glanspunkten af Tegnérs verksamhet såsom 
Biskop var hans ordförandeskap vid Prestmötet i 
Wexiö år 1836, hvars föi handlingar fästat icke 
blott Stiftets och Svenska kyrkans, men äfven — - 
genom en öfversättning af den berömde Mohnike 
— främmande länders uppmärksamhet, och ef- 
terveilden skall, vid dessa handlingars läsning, 
bekräfta det omdöme, att Tegnér, såsom theolog 
och vårdare af kyrkans angelägenheter, innehade 
en hög ståndpunkt. En sådan Emhetsberättelse, som 
han vid detta möte afgaf, torde väl näppeligen 
skrifvas af någon annan, äfven i fråga om den 
öfversigt, som han lemnade af Sveriges theologi- 
ska litteratur under de näst föregående nitton 
åren. Man kan säga, att Tegnér, såsöm Ordfö- 
rande bland denna samling af kyrkans fäder, 
framstod såsom en Prest i sin prydnad, strålande 
af vetandets klarhet och hjerlats fromhet. Den 
blixtrande qvickhet, det spelande skämt, för h vil- 
ket han eljest gerna gjorde icke blott andra, men 
sig sjelf och sin egen ställning till föremål, och 
h vilket ofta syntes för mängden oförenligt med 
hans andliga värdighet, var nu fuUkomligen un- 
dertryckt, och han syntes uteslutande uppfylld 
af vigten utaf det kall, "hvars skönaste bestäm- 
melse det är, att strida för det högsta på jorden, 
att göra eröfringar för himmelriket." 
Det kan ej förundra, alt under den embets- 
verksamhet, åt h vilken han nu eguade all den 
lid, som en mer och mer vacklande helsa tillät 
honom att offra åt själsansträngningar, hans lyra 
klingade mera sällan och vanligtvis endast då 
någon hög lid för kyrkan, fäderneslandet, vitter- 
