Fdrs6k att ^rniicllä^ga ett nytt Tån- 
system^ 
af 
P. S. MUNCR af ROSENSCHÖLD. 
Till K. Veteaskaps-Akadeniien iolcmnadt den 20 October 1847. 
Det tonsystem, hvilket legat till grund för de äld- 
sta folkslagens natursånger och instrumentalmusik, 
är utan tvifvel det diatoniska. Huru fattigt detta 
system i början var, kan slutas deraf, att Apol- 
Los lyra, enligt äldre författares intyg, egde en- 
dast fyra strängar, h vilka svarade mot tonerna 
h, c, d, e. Sedermera tillkommo tonerna f, g, 
a, så att hela systemet bestod af tvenne före- 
nade tetrachorder , nemligen h, c, d, e, och e, 
f, g, a. Pythågoras, som gjort sig ryktbar ge- 
nom upptäckten af intervalhernas svängningstal, 
var den förste, som tillsatte den åttonde tonen eller 
oktaven. Sedermera blef det diatoniska tonsy- 
stemet utvidgadt af Grekerna och indelar! t i sju 
hufvud tonarter, nemligen den Lydiska, Phrygi- 
ska, Doriska, Hypolydiska, Hypophrygiska, Hy- 
podoriska och Mixolydiska. Förutan det diato- 
niska, som med skäl kan kallas det naturliga 
lonsystemet, emedan det innehåller de naturliga 
konsonerande intervallerna, uppfunno Grekerna 
flera andra mer eller mindre från naturen afvi- 
K. v. Akad. HandL 1847. ^ 
