K) 
härvid ITgger lill oriinJ är den, all slura halfto- 
nen bör blifva dubbelt så slor som den Jilla, så 
rnåsle afståndet melian E och F något ökas, der- 
eniol afståndet mellan E och Eis, F och Fes, 
minskas till dess det f(3rra blir dubbelt så stort 
som det sednare. Häii^enom sammanfalla Eis 
och Fes, och således äfven His och Ces, til! en 
och samma ton. Emedan nu äfven Cisis sam- 
manfaller med Des, Deses med Cis o. s. v. så in- 
ses lätt, att samtliga chromatiska tonerna redu- 
ceras lill 12, så att hela oktaven innefattar 19 
toner, nemligcn C, Cis, Des, D, Dis, Es, E, Eis, 
F, Fis, Ges, G, Gis, As, A, A/s, B, H, His, 
bland hvilka Eis och His äfven kunna kallas Fes 
och Ces. Dessa löner måste så föi delas på okta- 
ven, alt skilnaderna dem emellan öfver allt blif- 
va de samma, hvarigenom oktaven blir delad i 
19 lika stora delar. Innan tonsystemet kan an- 
ses brukbart, bör likväl först undersökas, huru- 
vida de rubbningar intervallerna, särdeles de 
consonerande, genom en dylik tonernas jemkning 
undergå, äro så obetydliga, alt örat icke finner 
dem anstötliga. Natu\ligtvis måste här kalkylen 
rådfrågas, och man inser lätt, alt talet 2 bör 
successivt upphöjas till J^, o. s. v. po- 
tens. På detta siitt har jag beräknat (oljande ta- 
bell. Columnen L innehåller de tempererade to- 
nernas svängningstal, M svängningstalels ungefär- 
liga värde uttryckt i mindre tal, h vilket kan an- 
ses som svänijniusstalet för den orubbiide inter- 
vallen, när man undantager Cis^ Des, H och His» 
hvilka, eldigt det föregående måste jem föras med 
lilla och stora halftonen och deras om vändnint^ar, 
hvars svängningstal äro |j, .Y in- 
nehåller afvikningens ungefärliga storlek, eller 
rättare ungefärliga svän^ningsUdet till ^kilnadeu 
