12 
anse clcmia inlei vall fullt len. Hvad här hlifvit 
j Llradt oiu qvinleii, stora ocli lilla te isen, gäller 
älven om qvarten, lilla ocli stora sexteii, nie»i 
cleii skilnad att de bada (bre^åeiide blifva föi 
höga. Stora sexten afviker, liksom lilla tersen, 
icke märkbart fraii reiilieteii. 
Af det föregående löljer nn, att uiidevigesi- 
malsysleJiiet icke allenast är bnakbart, utan öl- 
veihufvud ^er de konsonerande intervallerna re- 
nare än diiodecimalsystemet. A lldensiund sväng- 
ningstalet till Cis endast är J|i mindre än |J, 
sa är dilTerensen, hvarmed tonerna i systemet 
fortgå, i del näiniasle en liten halfton, eller, så- 
som den med meia skäl bör kallas, en tredjedels 
ton. Emedan denna intei vall är densamma, 
som utgör skilnaden mellan stora och lilla ter- 
sen, eller föi vandlar ett duraccord till mollaccord, 
så inses, att en naturlig intervall ligger till grund 
för systemet. Det förtjenar också anmärkas, att 
19 är det enda tal, mellan 12 och 24, som, lagt 
till grund för oktavens delning, ger någoilumla 
rena intervaller. Högre än till 19-del ningen kan 
man dessutom icke geina gå, alldenstund mindre 
intervaller än tredjedels toner icke tyckas vara 
användbara i vår nuvarande musik. 
Hvad de ölriga intervallerna angår, så ses 
af tabellen, att de någorbnula väl kunna lenre- 
sentcras med enklai e talfoi hållanden , hvaribland 
äfven 7-talet förekommer, hvilket saknas i tluo- 
decimalsystemet. Då inlei vallen jnclhui C och 
Cis, som utgör första tonsleget, och i det när- 
n)aste svarar mot trenne syntoniska commata, 
iir något mindre än den så kallade lilla hälft o- 
nen, så är deicmt)t intervallen mellan C och Des, 
son> utgör andra tonsleget, något större än stora 
halllcjnen och uj)j)går. till ungefär | a( en liten liel- 
