J3 
lon. D på Iredje toiisLegeL faller mellan den stora 
och lilla hellonen, hvars svängningslal äro § och 
1^, men betydligt närmare den sednare. Dis på 
Fjerde tonsleget skiljer sig knappt med J comma 
fran den intervall, som molsvarar h vilken står 
på giänsen mellan konsonerande och dissonerande 
intervaller. Lilla och stora terserna, Es och E, 
gränsa omedelbart intill hvarandra, hvilket af 
det föregående är klart, deremot ligger en ton 
Eis mellan stora tersen E och qvarten F. Denna 
ton Eis afviker knappt J comma från den inter- 
vall, som motsvarar förhållandet der äfven 
talet 7 förekommer. Mellan qvarten och qvin- 
ten ligga tvenne toner, Fis och Ges. Båda svara 
någorlunda mot talförhållanden der 7 ingår. Den 
sednare intervallen, Ges, som är rena lilla ter- 
sen fördubblad, är blolt en ömvändning af den 
föregående, Fis, ty då 19 är udda tal, finnes 
ingen ton, som delar oktaven midt i tu. På 
samma sätt äro de följande intervallerna ömvänd- 
ningar af de föregående, och behöfva icke sär- 
skilt undersökas. Jag vill endast nämna, att 
systemet eger fyra si^ptimor, h varibland finnas 
tvenne stora och tvenne små. Den högre bland 
de sednare, eller B, är märkbart högre och följ- 
aktligen skarpare än lilla septiman i duodeci- 
malsystemet (se tabellerna). Den lägre, Ais eller 
rättare Heses, är mildare och äi* sammansatt af 
3 små terser. Då dess svängningstal med af- 
viker från J, så eger systemet icke den vällju- 
dande septiman ren, ehuru dess Ais närmar sig 
densamma mera än B i duodecimalsystemet , 
hvars afvikning svarar mot talet |^|^. Då den 
sednare är för hög, äi" deremot den förra en 
comma för låg:. 
