15 
sraå terser, dis. Från oktaven Dis foitsälter man 
på saniraa sätt genom små terser, då tredje ter- 
sen blir c. Ännu säkrare har jag funnit, att 
temperera medelst stora sexten, hvilken intervall 
svarar mot ett enklare talförhållande (|), och så- 
ledes lättare uppfattas af örat. Här stämmes på 
samma sätt omvexlande med underliggande okta- 
ver, så att man icke för mycket aflägsnar sig 
från grundtonen. Följande ordning synes mig 
ändamålsenlig. Först stämmas tvenne sexter, 
derefter djupare oktaven, sedan omvexlande sex- 
ter och oktaver, till dess man kommer till när- 
maste lägre ton än grundtonen, h varefter samma 
ordning å nyo vidtager. Utgår man från c, 
så blir ordningen följande: c, a, fis, fis, dis, dis, 
his, His, as, f, f, d, d, h, H, gis, eis, eis, des, des, 
h, B, g, e, e, cis, cis, ais, Ais, ges, es, es, c, c, 
Vid alldeles ren stämning blir svängningsFalet 
för sista c = f. f. 1. f. |. 1. f. f. i. f. i. 
t- i- f i i- i- i- I- i- !• f i- %■ i- t- 4- %• 
5 1 5 jL~ä'«1 — 190734863281 25 Fmedan 
3* 5^* 3* 2* 3 "'2'* T9Ö42491875¥W J^ineddn 
täljaren är något större än nämnaren, kommer 
man på detta sätt något för högt, eller strängt 
taget böra sexterna sväfva litet under, såsom re- 
dan förut är anmärkt. I smärre tal uttryckes 
föregående bråk närmast med |^|, som icke fullt 
svarar mot \ synton isk corama. Då nu denna 
lilla skilnad, som i och för sig är föga märkbar 
för örat, bör jemt fördelas på alla 19 sexterna, 
så inses, att någon temperering af en enkel sext 
icke kan komma i fråga, utan bäst är att stäm- 
ma så rent som möjligt. För att icke småningom 
komma för högt eller för lågt, är likväl rådligt, 
att emellanåt jemföra q vinter, qvarter och stora 
terser. Huru mycket qvinten bör sväfva under 
