16 
och qvaiien öfver, kan inheriitas på följande salt. 
Stämmes g såsom ren q vint till c, d såsom ren 
qvint till g, och sedan a såsom ren stor sext {.ill 
c, skall man finna, att d är för hög såsom qvart 
till a. Orsaken är lätt insedd, ty f- |- = f och 
5 4— 20 Wpu nn är J> ^ 2 O camh ^ 9 _ 81 
3" 3~" "9/ ^^^^^ ^] 4 ¥ ' 4' 20"— 8Ö"' 
så att skilnaden går til] en vanlig corama. Men 
då stora sexten bör vara ren, så måste detta 
comma jemt fördelas mellan båda qvin terna och 
qvarten, till dess de förra äro lika mycket för 
låga, som den sednare för hös:. Huru mvcket 
stora lersen och lilla sexten böra af vika från ren- 
heten, inses af följande. Stämmer man es till 
c, såsom ren liten ters, och ces till es, såsom ren 
liten sext, och sedan e till c, gis till e, såsom 
rena stora terser, så borde ces, eller his, vara ren 
stor ters till gis. Emedlerlid är den för låg, ty 
1^. f=ff, och J. J = 1^^^ , som är större än 
ff. Vidare blir 2|^3i.2_| eller i mindre 
tal ungefär så att skilnaden uppgår till om- 
kring ^ conniia. Då nu lilla tersen bör vara 
ren, kommer föregående tonskilnad alt fördelas 
mellan de tre stora terserna och den lilla sexten, 
derigenom att de förra nedsänkas och den sed- 
uare upphöjes ungefär ^ comma. 
Äro tonerna på detta sätt riktigt tempere- 
rade, så fortgå de hela oktaven igenom med 
samma skilnad. Systemet eger således 19 sjelf- 
ständiga tonarter i dur och 19 i moll, så att ett 
ocli samma nioliv kan transponeras på 18 sär- 
skilta sätt. Vidare kan från en gifven grund- 
ton eller tonica, modulcras till h vilken som helst 
af de öfriga 18, så att -systemet synes erbjuda 
en större likedom i harmoniskt afseende än duo- 
decimalsvstemet. Ett väseudtlif^t företräde fram- 
for 
