17 
för det sednare eger ifi ågavarande sjstem deri, 
^atl små och stora halflouer äro i sjelfva verket 
åtskilda, h varigenom så kallade enharmoniska 
j tonskilnader , t. ex. mellan Cis och Des, Eis och 
F, Fisis och G, framstå såsom verkliga inter- 
valler, då de deremot i duodecimalsystemet en- 
dast existera i notskriften. Huruvida någon möj- 
lighet finnes att gå ett steg vidare i harmoniskt 
afseende, samt huiuvida en del så kallade en- 
- harmoniska framski idningar, som i duodecimal- 
systemet sakna betydelse, här blifva användbara, 
vill jag öfverlemna åt insigtsfulla harmonister att 
afgöra. Visst är eniedlertid, att när saken ses 
från en mathematisk synpunkt, egei- systemet en 
större rikedom på accorder, än det vanliga, hvar- 
af jag här vill göra uppmärksam på en del. 
Emedan lilla tersen kan anses fullt len, så 
erhålies af tonej na C, Es, Ges, Ais, cis, ett accord 
bestående af rena små terser, h vilket öfverskjn- 
ter oktaven med 1 ton, och således är väsendt- 
ligen olika med det motsvarande accordet i det 
vanliga systemet, emedan fyra små terser här 
gå jemt upp i oktaven. Det lör ra accordet är 
också vida mera dissooerande än det sednare. 
Äfven de tie första lönerna C, Es, Ges, bilda ett 
temligen dissonerande accord, h v il ket kan upp- 
lösas i elt vida mildare, om man låter Ges sjun- 
ka till Fis eller Geses, oaktadt intervallen Es-Fis 
är mera dissonerande än Es-Ges. Orsaken inses 
likväl lätt, om man söker de tal, som svara 
mot båda accorderna. Det förra accordet kan 
nemligen icke uttryckas med mindre tal än 25: 
30: 36, deremot svarar det sednare temligen nä- 
ra mot 5: 6: 7. (Jcmför tabellerna). Det sköna 
accord, som uppkommer när en ljudande slräng 
K. v. Jkad. Handl. 2 
