20 
di^l utbildadt. OakUidt sAledes del af mig upp- 
j>ifna tonsvstein vidn mera öfverensstämmer med 
Grekernas Chroma molle , än med deras eidiarmo- 
ni, så anser jag likväl läm[>iigasL alt kalla del- 
sa ni ma det tempererade enharmomska tonsystemet , 
i synnerhet som detsamma innehåller den njare 
så kallade enharmoniska tonskalan fnllsländig, 
och endast skiljer sig derilVån genom tempere- 
ringen. 
Oaktad t det här uppgifna enharmoniska ton- 
system synes ega vissa fördelar framför det van- 
liga chromatiska, så har det a andra sidan ä^- 
ven sina oläs^eiiheler. Alldenstund antalet af to- 
ner i det förra med 7 öfverskjuter antalet i det 
sednare, så försvåras liärigenom den exekutiva 
delen af musiken icke obetydligt. Alla instru- 
menter med bestämda toner fordra en egen, mera 
sammansatt byggnad. Hvad särskildt instrumen- 
ler med claviatur angår, blir svårt alt så sam- 
mantränga langenlerna, att handen beq\äm ligen 
kan nå oktaven. Dylika instrumenters stämning 
fordrar älven mera tid, och kanske af ven bäit»e 
gehör, i synnerhet som man icke rätt väl kan 
temperera medelst qvinler. Som förut är visadt 
äro intervallerna ölVerhufvud renare i det lem- 
peierade enharmoniska lonsystemet, än i det 
chromatiska. Detta oaktadt saknar det förra så 
ren qvint och qvart som det sednare, förntsatt 
att tenjperatni en är liksv äfvande. Emedlei tid 
har jag icke funnit qvinlens afvikning så stor, 
att den generar gehöret, så vida tonerna äro väl 
len)j)ererade, och skulle så mycket mindre tro, 
att denna omständighet kan ligga i vägen lör sy- 
stemets brukharhet, so/n enligt Kirnbergers myc- 
ket omlyckta oliksväfvande temperalur, tvenne 
qvinler, nem ligen D-A och A-e, al vika J sy nio- 
