109 
i iuuis ()ain(i<>iii uppsökte sin älskling långt boi I. 
i deii kalb» af dem töriit osedda norden; likaså 
och Jiied aillid oförminskad kärlek beledsagade 
de honom hela lifvet igenom och följde slutligen 
den åldrig xordne dit upp till norden igen och 
slodo varnande och skyddande liksom fordom 
kring hans vagga, så också nu kring hans sista 
hvilohädd, blandande sina toner ännu med hans 
sista ord. 
Som Teolog och Predikant visade Franzén 
samnsa enkelhet, renhet, fromhet, som i sitt skald- 
skap och i hela sitt lif, och exemplet af hans 
[)redik()Slil har icke varit utan inllytande pä sam- 
tiden. Sliängt ortodox var han alltid, och detta 
tänkesätt, jemte missnöje med åtskilligt uti li- 
beralismens politiska läror, förde honom på sena 
ålderdomen för första gången in på polemikens fält, 
Äfven som Häfda teckna re ådagalade han of- 
va onämnde sin medfödda enkelhet, men förenad 
n)ed icke blott en klar blick och ett lefvande 
framställningssätt, utan ock med grundliga stu- 
dier. Hans i Svenska Akademiens Handlingar 
tryckta minnen äro icke blott konstnärliga mä- 
sterstycken, utan innehålla också många nya upp- 
giftei* och åsigter, foster af lika skarp blick, som 
djup forsknings se t. ex. teckningarne af Rydelius , 
RuDBF.ciuus, Magnus Gabriel De la Gardie, L. 
DeGeer, Lidner, Stjernhöök m. fl. Hans afhand- 
ling om orden Rj^ss och Ryssland har uppslagit 
ett nytt blad i vår häfdeforskning, 
Franzén var gift l:sta gången år 1799 med 
Marg. Elis. Roos, död 1806, med hvilken han 
hade fyra barn; andra gången år 1807 med en- 
kan efter skalden Chor^us, Sofia Kristina We- 
STER, i h vilket äktenskap han hade 7 barn; tredje 
gången år 1830 med Krist. Elis. Arvedson. 
