120 
ler, Ii vilka hvar för sig icke kunde föda en per- 
son, an mindre ell hushåll, och förenade med 
andra smålotter inom aflägsna hemman, till och 
med inom andra socknar, icke kunde häfdas 
med vederbörlig^ omsorg. Denna forordning, h vil- 
ken af det styfsinta Dalfolket i början mottogs 
med den ovilja, att Landshöfdingen ansåg mili- 
tärisk handräckning blifva nödig vid de för- 
sta underhandlingarne om dess tillämpande, blef 
efter vunnen erfarenhet, med sländigt ökadt för- 
troende omfattad. Genom anslag af allmänna me- 
del befordrades derjemte större odlingar af kärr 
och mossar samt Da I el f v ens n})prensande. 
För Öbuids odling verkade icke mindre för- 
delaktigt föroi dningen om djurgårdsini ättningens 
eller det s. k. Kongl. gebägets upphäfvande (d. 
16 Mars 1802), h varpå följde den vidsträckta ut- 
markens fördelning och odling m. fl. åtgärder. 
Ii varigenom landets afkastning, enskiiJas välmåga 
och i följd deraf Statens inkomster blifvit betyd- 
ligt ökade. 
Genom särskilda förordningar reglerades för- 
hållandet mellan Kronan samt a>idra jordägare och 
arrendatorer (d. 17 Dec. 1799 och d. 13 Juni 1800), 
mellan säljare och köpare af faslighet på landet 
(d. 13 Juni 1800), mellan grannar i afseende ])å 
stängselskyldigheten (d. 9 ' Febr. 1802), n^ellan 
jordbrukare och tiondetagare (d. 22 Juli 1803), 
mellan husbönder och tjenare (d, 21 Maj 1805). 
Tillåtelsen alt mot skälig lega till större odlings- 
företag begagna kommenderingar af indelta solda- 
ter (d. 26 April 1803), förordningen om sko- 
garne och allmänningai s uppodlande (d. 1 Aug. 
1805), anslagen (ill linodliogeus utvidgande inom 
vissa landskap m. 11. ålgärder bidrogo ytterligare 
att bcfiämja jordens afkastning och jordbrukarens 
