123 
»trades och då sladgaiies de grunder lör dess för- 
»kofran, hvaraf fruglerna nu skördas. De band, 
»som tjeltrade bergverken, slöjder och produktiva 
»näringar, lossades med försiglighet. Näringajne 
»beskyddades kraftfullt mot ulländskt förfång. Ka- 
»nal- och hamnbyggnader sattes i gång.« 
Äran af dessa Regeringens åtgärder måste i 
första rummet tillskrifvas Rosenblad och de män, 
hvilkas råd och hjelp han begagnade. Konungen 
personligen sysselsatte sig företrädesvis med poli- 
tiken ocli de militära angelägenheterna. Rikels 
Ständer voro under liden blott en gång samlade 
och kunde således icke ens i önskningsväg inver- 
ka pä regeringsbeslulen. Tidningspressen hade 
ännu icke upphäft sig till domare öfver oflfentliga 
angelägenheterna och saknade inOytande på deras 
behandling. 
Deremot kunna icke läggas Rosenblad till 
last de olyckor, som genom Gustaf Adolfs poli- 
tiska system och olyckligt både började och ut- 
förda krig förde fäderneslandet nära till undergång. 
Då Konungen år 1805 inkastade sig och landet 
på denna farliga bana, afstyrktes han derifrån på 
det alfvarligaste af Rosenblad, som förulsade ho- 
nom, »att likets blomstrande lillslånd skulle så- 
»som med ett slag försvinna och att subsidier 
»icke blefve tillräckliga att ersätta statsverkets än 
»mindre handelns och den hämmade sjöfartens 
»förlust.u jVlen härpå gjordes ej afseende. På 
samma sätt protesterade Rosenblad mot de åtgär- 
der. Konungen sedermera i sin nöd tillgrep, för 
att upprätthålla sitt olyckliga system. Han del- 
tog i den Kommite, som icke blott afstj^rkte utan 
äfven visade orimligheten af Konungens beslut om 
den stora krigsgärdens påläggande och förmåddes 
först efter erhållen skriftelig befallning att upp- 
