124 
sälta förordningen derorn. Ännu i sisla stund, 
då Konungen fordrade atl Banken borde leinna 
medel till Konungens disposition, gjoide Rosen- 
blad honom uppmärksam pä det lagslri(Jiga i den- 
na begäran Men Rosenblad hade alltid haft till 
regel, att ej åtskilja Konungens och fäderneslan- 
dets ijenst, och ansåg derlöre sin pligt fordra, 
att, sedan föreställningar blifvit gjorda, fullgöra 
den förres befallningar, äfven då de stodo i strid 
med hans egen öfvertvgelse , väl vetande, att om 
han dragit sig tillbaka, skulle samma och må- 
hända ännu skadligare åtgärder blifvit genom 
andra personer vidtagna* Trogen sin aflagda ed, 
tjenle han derföre sin Konung i yltei-sta stunden 
och hade ingen del hvarken i beslutet om Konun- 
gens afsättande eller i utförandet af detta beslut, 
ehuru han sannolikt förutsett utgången och efteråt 
gillade denna åtgärd, såsom enda mediet att räd- 
da fäderneslandet från underijåncj. 
Förtroendet till Rosenblads fosterlandskärlek 
och embetsmannaduglighet var icke desto mindre 
så stort, att han, få timmar el^tei- det Gustaf 
Adolfs makt upphört, kallades af Riksförestånda- 
ren till deltagare i öfverläggningarne om den nya 
ordningens reglerande, med bibehållande af Stals 
Sekielerare-embetet, h vårföre ock de vigtigaste 
besluten, som af dessa öfverlä.ogningar franikalla- 
des, blefvo al honom kontrasignei ade. 
Den 9 Juni 1809 kallades Rosenbiad till 
Statsråd. »Här slutas ,« säger han i sina anteck- 
ningar, »min administrationstid och en annan 
»verkningskrets öppnas för mig, skild från den 
»foregående derigenom, alt jag då verkade mera 
»i det hela, men under den sednare inom en vi- 
»da trängre krets och utan sanima intlylelse. Jag 
»anser derföre mitt j)olltiska lif slutadt den 9 
