125 
»Juni 1809 och den sednaie (iden såsom etl l)e- 
»hugligt iugn efler en svår ocli långvarig stuiin.a 
Det lugn Rosenblad sökle och vann, bestod 
ej i livila från arbete. Konungens Konselj har 
väl sällan haft någon arbelsarnniare ledamot. Hans 
åliggande att leda äienderne hade upphört, men 
hans outlröltlighet att reda de mål, som före- 
kommo, alt med sitt skarpa omdöme prof va, nr 
sin minnesgoda erfarenhet upplysa, blef oförmin- 
skad under den långa tid han ännu fortfor att 
deltaga i regeringsbestyren. Då det likväl under 
denna period är svårare att följa Rosenblads verk- 
samhet i enskilda delar, kan minneslecknaren för 
de återstående tre decennierna af hans statsman- 
nalif" falta sig kortare. Särskild t må dock nämnas 
ett mål, reglerandet af Lunds donikyrkas inkom- 
ster af sina hemman, som kostade Rosenblad 
mycken möda och strid, och, i likhet med flera 
af hans förut anförda författningar, i början väckte 
missnöje och klagan, men slutade med allas be- 
låtenhet. Genom de uiödosamma undersökningar, 
Rosenblad för detta ändamål företog, och de åt- 
gärder han föreslog, afskafFades mångåriga miss- 
bruk och domkjrknn vann en ökad inkomst, som 
påräknas uppgå till 2,200 tunnor utöfver hvad 
den för tillfället var, under det att henimans- 
åbornas fördelar skyddades och deras välstånd 
förbättrades» 
Vid regementsförändringen aftalades mellan 
Konungen och den afgående Riksdrotset, Grefve 
Wachtmeister , alt Rosenblad skulle blifva den- 
nes efter ti ädare i Justitie Sta tsministers-em betet. 
Den nyvalde Kronprinsen Carl August, hvilken 
fattat stort förtroende till Rosenblad, biträdde 
samma förslag och erhöll Konungens bestämda 
löfte pfi dess verkställande. Men Kronprinsens 
