126 
kort dtJiefler intiäiFade död leninade segern åt 
det parti, som hos Konungen med haflighet mot- 
arbetat Rosenblads befordian, och en vida jngre 
tjensteman erhöll platsen. Först 19 år senare, 
d. 31 Åug» 1829, mottoi^ Rosenblad detta rikets 
högsta embete, h vilket han förvaltade till den 6 
Febr. 1840, då han på begäran erhöll afsked, 
sedan han, gemensamt med Konungens öfriga låd- 
gifvare, ansett sig böra träda tillbaka för den 
oppositionssiorm , som framkallade förändringar 
ej blott i rådgifvarepersonalen utan äfven i sättet 
för dess veiksamhet. 
Såsom Justitie Statsminister har Rosenblad 
förväifvat nja anspråk på fäderneslandets lack- 
sarahet, icke blott i allmänhet genom den sam- 
vetsgranhet, h varmed han fullgjort sina åliggan- 
den , utan äfven säiskildt genom utgifvandet af 
officiella årsberättelser, innehållande ämnen för 
en tillförlitlig statistik öfver brottens beskaffen- 
het, deras till- eller aflagande, den enskilda väl- 
mågans vexiingar inom de olika samhällsklasserna 
och flera andra rättsförhållanden. 
Hvad Rosenblad såsom Stats Sekreterare och 
ledamot i Konungens Råd uträttat, utgör blott en 
del af hans vidsträckta verksanihet. Han mottog 
derjenite talrika offentliga uppdrag, dem han alla 
med insigt och drift utförde» Af Gustaf Adolf 
utsågs han år 1796 till Konungens ombud i Riks- 
gäldskontoret. Vid 1800 års riksdaij förde han 
protokollet i hemliga utskottet och uppsatte riks- 
dagsbeslutet. År 1805 blef han ordförande i ^'imi- 
merlottei i-direktlon , 1813 i Genei al-Tullarrende- 
societeten. Ar 1814 afiiick han som ordförande 
bland de Svenska kommissarier, h vilka i Norge 
rec;lerade föi hållandel mellan de båda förenade 
rikena. I de flesta Regeringar, som efter 1814 
