142 
håg att knyta litterära förbindelser förde honom 
äfven till personlig bekantskap med flera af den 
tidens berömde män, hvaribland Kellgren, Leo- 
pold, häfclalecknaren Lågerbrixg och den mång- 
kunnige Gjörvell. Ännu närmare blef han, genont 
sympathierna för den Tyska vitterheten, förbun- 
den ined Thohild och grefve Fredr. Bogislaus 
v. ScHWERiN, h vilkas förtroliga vänskap han bibe- 
höll ända till desse mäns frånfälle. 
Vid återkomsten till Tyskland (1787) valde 
han till sin första vistelseort Halle, h vilken hög- 
skola den tiden var särdeles berömd, så väl i 
anseende till dess utmärkta lärare, som till den 
der herrskande flit och sedlighet bland de stude- 
rande. De tvenne år, som Brinkman tiilbragte 
vid detta lärosäte, räknade han bland de lyckli- 
gaste och angenämasle i sin lefnad. Här åter- 
fann han, bland äldre skol vänner, äfven Schleier- 
MACHER, hvars öfverlägsenhet i filosofi och filologi 
blefvo för honom ett värderikt stöd under de 
lärda forskningarne. Utom statsrätt, diplomatik 
och den nyare historien, h vilka vetenskaper han 
ansåg såsom oumbärliga för den framlida bestäm- 
melse, som han då redan hade i sigte, studerade 
han den Leibnilzska filosofien under Eberhard 
och den Kantiska under Jacob. Hans ungdom- 
liga förkärlek för den Grekiska och Romerska 
villerheten erhöll ny näring genom den berömde 
WoLFS klassiska föreläsningar, dels öfver Homer, 
dels öfver arkeologien i allmänhet. Äfven sina 
teologiska undersökningar fortsatte Brinrman i Halle 
med så mvcket större lärgirighel, som han der- 
till uppmuntrades och vägleddes af Semler och 
NössELT. Hos nyssnäuidc lärde, äfvensom hos 
Eberhard, Sprengel, Niemeyer och Forster d. ä., 
hade han tillfälle att dagligen, såsom gästvän, 
