.144 
kallade stora veilden, och alt fä l^ra känna dess 
för honom dittills främmande sällskapsförhallan- 
den: en föi mån, som blef för honom af väsendtlig 
nytta, då han sednare fastades såsom diplomat i 
Preussens hufvudstad. J den lärda och vittra 
verlden sökte och vann han äfven här medborgare- 
rätt och knöt vänskapsförbindelser med den ädle 
patriarken Spalding och hans son (den seder- 
mera berömde filologen), med bröderna Humboldt, 
Gentz, NicoLAT, Gedh^e, Engel, Zöllner, Biester; 
samt med skalderna Ramler, Stolberg och v. 
GÖCKING. ' ^mtiti 
Ifrån Berlin återvände Brinkman, efter ett 
inalles sextonårigt vistande i Tyskland , till Sverige 
(1791). Han var nu 27 år gammal, väl under- 
bygd i vetenskaper, språk och humaniora; men 
hans önskan att få inträda i statens tjenst mötte 
likväl svårigheter, som tycktes till och med be- 
röfva honom alla utsigler till befordran. Hans 
fader hade blifvit invecklad i politiska forhållan- 
den, som personligen ådragit honom Konungens 
onåd. Ett par högie embetsmän, hos h vilka den 
unge Brinkman anmälle sig, afstj^kte honom att 
söka inträde i kansliet. Han föll då på den tan- 
ken, att vända sig direkte till Konungen, och 
skref till Monarken ett Fransyskt skaldebref. Stör- 
sta svårigheten vai*, att få delsamma påeltläuip- 
ligt sätt framlenuKidt. Detta åtog sig Scuröder- 
HEiM. "Eders iVlajrl kan ej gissa, fran h vilken 
detta brel är", sade denne en afton till Konun- 
gen: "det är från unga Brinkman." Kommgens 
uppsyn mörknade, i det han sade: "Jag visste 
ej, att jag hade den äran att vara i korrespon- 
dans med honom. Låt se emellertid, hvad han 
skrifver.'' — Efter läsningen: "Hm — hm — 
