åtföljde, efler slaget vid Fiiedland, intill freden 
i Tilsil, öfverallt det Preussiska högqvarteret och 
vistades sedan med Konungafamiljen, ömsom i 
Memel, ömsom i Königsberg. Under denna tid 
betraktades han af Konungahuset mera som en 
förtrogen vän, än såsom ett främmande sände- 
bi^^,; Efter slutade göromål för dagen, läste han 
historia och språk med tvenne af de äldsta bar- 
nen, — nuvarande Konungen af Pieussen och 
nuvarande Kejsarinnan af Ryssland. De fortforo 
äfven, att i alla skiften visa honom en uppriktig 
vänskap, bevitlnad af en förtrolig brefvexling, 
soiaf, först med Brinkmans död upphörde. Den 
förslnämde bland de höge lärjungarne inbjöd ho- 
nom äfven, att bosätta sig i Berlin eller Pots- 
dam, der il'f||^f redan voro för honom beredde, 
och författaren af dessa rader erhöll, vid ett besök å 
sistnämde ställe, jemväl uppdrag, att söka öfver- 
tala Brinkman att sluta sina dagar i omgifniugen 
af sina gamla vänner, Tieck och Humboldt, hos 
samma konungslige beskyddare, hvilket anbud dock 
af Brinrmans^ fosterlandskärlek afböjdes. 
Efter freden i Tilsit upphörde Sveriges för- 
bindelse med Preussen, liksom med alla makter 
på fasta landet. Brinkman erhöll Konungens be- 
fallning alt återsända till fäderneslandet och kal- 
lades till Konungens hög(|varter på Åland. Sverige 
var nu, under striden med Frankrike, Ryssland 
och Danmark, öfvergifvet af alla bundsförvandter, 
med undantag af England. Förbindelsen n)ed 
denna makt ansågs ilei för såsom det sista stödet. 
Brinkman ulnämdes, i Seplember 1808, till En- 
voyé Extraordinaire och Ministre Plenipotentiaire 
vid Storbrittanniska hofvet och medtog, såsom 
Legations-Sekreterare, de sedan så fört jenstfullt be- 
kante diplomaterna DOhsson och Buandel. Sällan 
