156 
drag utgöres, liksom i hans Tyska dikter, t rat^n 
ren och mild anda, samt en omsorgsfull formi- 
fulländning. I den diktart, som han kallar TariÅe- 
hilder, kan han anses hos oss oöfverträffad. Ån- 
märkas må äfven, att Brinkman, i sina metriska 
försök pa Svenska, iakttog qvantitet och tonvigt, 
efter de af Voss uppställda grunder, långt tidi- 
gare än Adlereeth, och således kan anses såsom 
den främste hland våra författare, som infört dem, 
ehuru de först i sednare tider blifvit mera all- 
mänt antagne. I nämde samling förekommer ett 
skaldebref till Thorh.d, förfatladt år 1790, der 
de af x\dlerbeth omkring tjuge år sednare yrkade 
grunder för metrik redan äro följda. Såsom prof 
på Brinkmans förmåga att behandla Roms och Al- 
bions språk, förekommer äfven ett skaldebref Ad 
Ludomcum Principem Borussioe och trenne elegier ad 
Tranerum, samt ett Engelskt skaldestycke TAe P/ii- 
losophy of the hearth. 
Men Brinkman öfvade ett författarskap, som, 
ehuru ej sällan af samtiden förbised t, ofta intager ett 
rum hos efterverlden, när många för dagen llrade 
skrifter äro glömda. Bref, sådana som Brinkmans, 
fylla icke blott mången lucka i litterärhistorien, 
men lemna äfven de sannaste tidsbilder af både 
händelser och personer, då de, såsom här, äro 
sedda från en uppböjd, slundoin både fdosofisk 
och kritisk, ståndpunkt, och författaren befunnit 
sig tillräckligt nära föremålet, för att noggrant 
urskilja dagrar och skuggor, men äfven nog aflägse, 
för att ej under inflytelsen af de verkande kraf- 
terna förlora den väsendtliga egenskapen af opar- 
tiskhet. Det är redan nämdt, att Brinkman, un- 
der ett hälft århundrade, stod i brefvexling med 
liera af de berömdaste män i främmande länder. 
Under sitt scdnaste vistande i Sverige trädde han 
