160 
hos ledamöter af oppositionen, den andra på kam- 
marspisning hos Konung Carl XIV. Brinkmax 
ansåg detta sjelf såsom äkta frisinnighet , men af 
andra khindrades det såsom ett vacklande i tän- 
kesätt. Detta var dock icke fallet. Han förblef 
ständigt i de strängt rojalistiska grundsatserna, 
såsom man kunde vänta af en embetsman från 
Gustaf II [:s och Gustaf IV Adolfs tid. Då 1840 
års radikala representatioDS-förslag förekom, såg 
man honom på RiJdarhuset, från kl. 9 på mor- 
gon till sent på qvälleD, för att afgifva srn röst 
emot detsamma. Vid samma tid lemnade lian 
äfven några, ur konservativ syopunkt, förträfHigt 
skrifna artiklar i tidningen Svensku Minerva ^ hos 
hvars utgifvare, Askelöf, han ofta var gästvän. 
Efterverlden skulle af den förärin?, som Brlnk- 
MAN gjort till Upsala ' lärosäte utaf sin dyrbara 
boksamling (20,000 band', jenUe konstskatter, gra- 
vvrer, mynt, m. m. — den största sjafva, som 
Akademien mottagit, näst Gustaf II Adolfs do- 
nation — kunna föreställa sig, att gifvaren varit 
rik. Sådant var dock ej föi hållandet. Utan arf, 
hade Brixrman aldrig haft andra inkomster, än sin 
lön, samt, efter dess upphörande med återkallandet 
från beskickningen i Lundon , KXX) R:dr i pension 
och enahanda belopp såsom ledamot i Beredningen. 
Att med sådana inkomster, under det han alltid 
hade en utmärkt vacker, af konstskatter förskönad 
bostad, kunna göra dvlika samlingar, svnes otro- 
ligt. Men med ordning i det hela och sparsamhet 
för sin peison, lyckades han deri. Mvntsamlin- 
gen t. e. , af tlera tusen riksdalers värde, uppkom 
på tlet sätt, att hvar gång han var bortbjuden 
till middag (och det var han nilstan alltid^ lade 
han 1 Riksdaler i en sparbössa, h vilken, tillika 
med 
