I6i 
mer] de Akademiska jelLoneiiia, hvilka han aldrig 
försummade, utgjorde hans s. k. '^silfvei fo id'*, 
som på 30 år blef rätt belydlig. De flesta af 
lians praktverk voro vängåfvor, följden af hans 
många litterära förbindelser. Hans föräring till 
Upsala Lärosäte erkändes af Konung Carl XIV 
Johan, medelst ett särdeles föibindligt handbref, 
ålföljdt af elL Friliene-diplom , samt af Upsala 
Universitet genom kallelsen till Heders-Magister, 
i h vilken egenskap Brinkmain lagerkröntes på par- 
nassen i Upsala domkyrka, den 15 Juni 1839, — 
den första hedersbevisning af denna ai t, som vid 
nämde Lärosäte ägt rum. Promotor, skalden At- 
TERi}0>i, helsade honom dervid med en vacker 
poetisk hyllning. 
Brinkman var af en liten och spenslig kropps- 
byggnad, med stora, lifliga, talande anletsdrag. 
Det i Upsala Konsistorii-sal förvarade porträtt, 
måladt af Sandberg, är honom fullkomligt likt. 
Erkebiskop Lindbi 03is yttrande om honom: "den 
der själen, som flyger omkring i staden, utan 
kropp", målar både hans rörlighet och andens 
välde öfver det materiella i hans väsen. Byg- 
gande på förnufiskraflen, ansåg han, lika med 
Stoikerna, att man kunde beheri ska sjelfva plågan , 
och han lyckades sjelf deri, under månader af en 
smärtsam sjukdom, som hvarken tillät honom att 
sitta eller ligga, och då han, åttifyra-årig , lill- 
bragte nätterna med poetiska skapelser, måhända 
de vackraste han diktat och hvilka han kallade 
Sömnlösa Nätter (enligt Youngs förebild). Han njöt 
äfven, under denna belägenhet , så fullkomligt tän- 
karens sköna lif, att han plägade skämtandesäga: 
''Det vore dock synd, om man skulle dö så här, 
i sina bästa år." Få timmar före sin död, skref 
K. v. Jkad. Hand/. 1847. 1 1 
