34 
vationer noggranna, skulle af dem kunna dragas 
en tredje vigLig slutsats, den nemligen , att fort- 
gången icke ar jenin, utan underkastad betydli- 
ga anomalier, men till afgÖrande deraf berätti- 
gar oss icke dessa observationers beskaffenhet. 
Vid Galmar är den secuiära sänkningen ob- 
serverad att vara 2 fot, men huruvida den se- 
dan fortgår i jemnt tilltagande norrut, for att 
uppnå Bottenhafvets siinkningsbeiopp , eller nå- 
gorstädes gör tvärt afbrott i öfvergången mellan 
dessa gränsor, ar oss ännu obekant. Af de år 
1820 samlade facta och underrättelser , om h vil- 
ka längre fram skall nämnas, vinnes ingen an- 
taglig upplysning der om. Lika litet känner man 
förhållandet på Östersjöns östra kuster ; man 
skulle af de få uppgifter, som äro för handen 
sluta, att sänkningen der är mindre än vid 
Calmar. 
Observationerne i Calmar, anställda af Le- • 
ctorerne Wikström och Frigelius, äro biand alla 
dessa de enda tiilförliga, hvartiil den dervid 
brukade methoden förnämligast bidragit. Den- 
na består deri, att man på en Scala, till en del 
nedsänkt i vattnet, och verticalt fästad vid ett 
orörligt och oföränderligt föremål , dagh'gen iakt- 
tager vattenytans höjd, hvaraf den årliga medel- 
höjden sedan härledes, aldeles såsom man med 
thermometer observerar temperaturens förän- 
dringar- Methoden medgifver den största nog- 
grannhet, och när sålunda under en följd af år 
medelhÖjderne blifvit funna, utrönes af dem så 
väl beloppet af ytans sänkning, som ock pro- 
gressionen af dess antingen jemna eller oscille- 
rande gång. Orsakerne till fenomenet skola må- 
hända alltid förblifva dolda för vår forsknings- 
förmåga, men på detta sätt komma vi engåiig 
