39 
rnen likväl visar sig icke fenomenet längre i sö- 
der på Hallands och Skånes, eller i vester på 
Danska kusterne af Kattegat. Föregående be- 
stämmelses inbördes förhållande utfaller ännu 
mindre tillfredsställande^ än i Bottenhafvet, och 
visar huru angeläget det synes blifva, att me- 
delst fortsatta och methodiskt anställda rön till- 
vägabringa en nogare kännedom om ett feno- 
men, som i sitt slag är det enda kända på jord- 
klotet. Det skulle tilläfventyrs förutsätta för stor 
uppoffring af mödor, kostnad och tid, om på 
vissa bestämda punkter vid Östersjöns kuster ob- 
servationer årligen anställdes efter förut beskrif- 
na sätt, det enda, som kan leda till pålitligt 
resultat; men skulle de göras hvart femte eller 
åtminstone hvart tionde år samtidigt på alla 
ställen, torde visserligen samma ändamål vin- 
nas. Vid en eller annan hufvudstation , der lä- 
ge eller gynnande omständigheter medgifva, 
kunde detta ske alla år. Tillika skulle derun- 
der Barometerns höjd, vindar, strömgångar, m. 
m. sorgf^illigt iakttagas, till utrönande af det re- 
lativa samband, som mellan dessas förändringar 
och vattenminskningens enformiga eller om vexlan- 
de progression möjligen kan äga rum. 
På den tid, då frågan om vattenminsknin- 
gen utgjorde ett lärdt tvisteämne, kunde den- 
samma af KongL Vet. Academien så mycket 
mindre med likgiltighet anses, som månge af 
hennes Ledamöter deri deltogo, skiljande sig 
i stridiga åsigter Öfver ett erfarenhetsrön, hvars 
utredande var förbehållet endast åt kommande 
slägter. Denna fråga är nu afgjord. Om också 
K. Academien icke genom omedelbar åtgärd bi- 
dragit dertill, hafva dock de fleste äldre vatten- 
märken tillkommit genom någre dess Ledamöters 
