5o 
Gods Ijdaiide Hemman , som är beläget uti Hälla 
Socken af Södermanland och omnämnes af Herr 
Bruks-Patron Hisinger uti dess Försök till en 
Svensk Minerografi, har jag i September månad 
är 1820, på det blottade Kalkberget, i sjainer- 
het i hålor, der vattnet stadnat , fiuinit ett Växt- 
alster af den här ofvan anförde pulverulenta be- 
skaffenhet, hvilken jag så mycket mer anser va- 
ra Byssus It. Oeland, pag. »7, som jag förestäl- 
ler mig, att de stenar öfverdragne med blod- 
röd färg, dem Linné fann liggande vid Lands- 
vägen kunnat vara stycken af kalk eller Mar- 
rnor, härrörande från något af de särskildta 
Kalk- och Marmor-brott, hvilka finnas på den 
vidsträckta Kolmårds-skogen. — Uti 2:dra Edi- 
tionen af Flora Svecica citeras hvarken Iter Oe- 
land. ej eller det ställe i Vestgötha Resan, der 
Vatten i blod förvändt af Bysso omnämnes. — 
Mycken anledning ar således att tro, det Linné 
sjelf ansett den Byssus, han på dessa 2:ne stäl- 
len anförer, vara skilljd från den allmänna Bys- 
sus Jolithus, hvilken förmodan så mycket mera 
styrkes deraf, att, ehuru Jolithus uti den uli 
denna Edition af Flora Svecica gifna Diagnosen 
beskrifves såsom pulverulent, göres dock i ad- 
umbrationen den aumdi kaiiig, att trådar funnits 
blandade i den mjölartade Lafskoipan. Deinia 
anmärkning förklaras lättast på det sätt att Linné 
vid författaäidet af detta yttrande, haft för sig 
exemplar af den alluiänna Jolithus Schwenkfel- 
dii, h vilkas grenar kunnat vara af olika storlek, 
större och mindre, eller ock, såsom Roth i Flora 
Germ. håller fÖre, varit beströdde med ymnigt 
fröstoft. — Den han deremot tog på Kolmården 
och vid Yngshyttan, som till uppgifna känne- 
märken så väl Öfverensstämmer me4 hvad jag 
