<le tva isomorpba baserne, jernoxidulen ocb man- 
ganoxiduleii, hafva tillsammans lika syre med 
lerjorden, hvilken utgör ensam basis för det 
ena af de två silicater hvaraf granaten är bildad. 
Formeln angifver sig tjdeligt =: ^^^S-i-JfS. 
Uti den electronegativa bestånds-delen röjer sig 
väl något öfverskott, men oberäknadt den kiseU 
jord som troligen åtföljt det kali hvarmed mi- 
neralet sönderdelades, har äfven sannolikt en 
liten del kommit från hällen på hvilken rifnin- 
gen verkstäldes, och dessutom plägar sällan nå- 
got jordartadt mineral vara fritt från mekanisk 
inblandning af denna öfverallt spridda jordart. 
Jemförelsen af Engsö granatens analys med den 
som Herr HismcER lemnat oss af granaten från 
Fahlun (Afh. i kemi och fysik. Del. IV. pag. 
385), hvilken ej mindre i sammansättning än i 
yttre caracterer och specifika vigten så nära sam- 
manstämmer med denna, framställer ett inte- 
ressant exempel af basernes egenskap att ersätta 
h varandra. Fahlu-Granaten gaf: 
Kiseljord .... 89,66 håller syre =: 19,67 
Lerjord .... 19,66 9,18 
Jernoxidul . . . 39,68 9,04 
Mangan-oxidul, re- 
ducerad fr. ?/272 -j- 3 Jlf/i 1,70 
100,70 
Hos begge granaterne finner man det ena 
silicatets basis, lerjorden, vara nästan densam- 
ma, h varemot i de baser, som höra till det an- 
dra, en betydlig olikhet råder, genom Engsö gra- 
natens vida ringare halt af jernoxidul , som lem- 
nat rum åt en qvantitet manganoxidul jemnt sva- 
rande emot hvad som brister hos jernoxidulen, 
för att syret hos begge metall-oxidulerne skulle 
