126 
vara lika ined lerjordens , hvarigenom det således 
äfVen biifver öfvereiisstämmancle hos båda gra- 
nat erne. 
N:o 2. Granat från New-York. 
Kristallf ormen reguliert rhomboidal-dodecaé- 
drisk, ytorne svagt glänsande, starkt fårade para- 
lelt med kanterna ; dessa fåror, som bildas af 
öfver hvarandra framskjutande kanter af lameller, 
göra ytan ojemn. Färgen mörkt violett-röd. 
Hårdhet och blåsrörs förhållande som hos den 
föregående, men mera lättlÖst i flusser, och vi- 
sar mindre stark reaction för mangan. Ger grå- 
agligt rödt pulver, som mörknar i glödgning. Egen- 
iiga vigten = 3,90. Förekommer i Nord-Ame- 
rica vid Nev\^-York, invuxen i en mycket glim- 
mer-rik glimmerskiiFer. 
Analysen gaf: 
Kiseljord , • ^1,^1 håller syre r: 21, 38 
Lerjord . . ip,i5 8,94 
Jenioxidul . . SSjSy "^,64 
Maogan-oxidul 5,49 ' 
Kaikjord . 1,07 0,28 
101,79 
Angående Öfverskottet i summan af educterne, 
samt särskildt hos kiseljorden, åberopas livad jag 
*) Ralkjorden bestämdes genom fällning med oxalsyrad 
ammoniak ocb eductets digeiering i värme uti vät- 
skan. Ben fälda jorden glödgades, genomdränktes 
med kolsyrad ammoniak, intorkades, upphettades 
till nära glödgning och vägdes som kolsyrad. Lö- 
stes sedan i saltsyra, öfvermättades med distillerad 
svafvelsyra glödgades och vägdes å nyo. 
