127 
yid den föregående anmärkt. Äfven har resul- 
tatet kunnat bliiVa något förvilladt af glimmer, 
som jag ej kunde undnka att få LIandadt med det 
tiii analysen tagna prof, hvari dess närvaro till- 
käniiagaf sig med små glänsande puncter ibland 
stenpulvret; formeln torde likväl utan svårighet 
blifva lika med den förres, eller, om kalkjor- 
den icke skall anses såsom främmande inbland- 
ning, ^2 iS* +- ^ iS*. 
N:o 3. Granat från Hallandsås, 
Brottet jemnt, Öfvergående än till skåligt, 
än till ojemnt, rÖjer i stort en otj^dlig benä- 
genhet att bilda genomgångar. Hård^ repar 
qvartz. Färgen ljus och mindre dragande åt 
violett än hos den föregående eller den vanli- 
gen så kallade ägia granaten. GenomskMig i 
tunn kant. Glansen starkt hartzartad. Ger Ijus- 
grått, åt rosenrödt dragande pulver, som blir gul- 
agtigt i sträng glödgning. Eg. vigt z=. 4?i88. 
Blåsrörs förhållande: « — - smälter lätt och 
stilla till kula med metallisk anlÖpning; i /;o- 
rax ytterst tröglÖst, biten svartnar i fiussen 
och förminskas efteiiiand ganska långsamt^ fiir- 
gar glaset med en snart försvinnande jernfärg. 
Med phosphorsalt lÖses omärkligt, men färgar 
något glaset. Med natron på kol smälter trögt 
till glasigt slagg. Röjer mangan på platina-bläck. 
I anseende till kalk jorden, som denna gra- 
nat innehåller, blefvo, efter kiseljordens upphäm- 
tande utur den första sura lösningen, lerjordtii 
och jernoxiden utfälde med kolsyradt kali som 
lemnade i vätskan kalk- och taik-jorden såsom 
bicarbonater ; lösningen blandades med saltsyia 
hvars öfverskott mättades med caustik ammo- 
