i56 
det var således icke kolsjrad uranoxid , utan oxi- 
dens lijdrat. Jag ansåg detta såsom särdeles 
tjenligt för mitt ändamål, och upphettade det 
till glödgning i en passande apparat, der gasen 
uppfångades Öfver qvicksilfver och vattnet af 
saltsyrad kalk. Jag erhöll med säkerhet oxidu-» 
lens vigt och vattnats; men gasen, som utgjor-^ 
de i myckenhet mer än syrets vigt, befanns in- 
nehålla kolsyregas, och då denna afdrogs, hlef 
det återstående mer än oxidens syre , och inne- 
höll qväfve, af ammoniak, som åtföljt hydratet. 
Detta hydrat är således h varken fritt för kol- 
syra eller ammoniak, kanske är den fÖrra hun^ 
den af den sednare och i denna förening qvar^ 
hållen af oxidens hydrat, 
Jag försökte nu oxalsyrad uranoxid. I ett 
försök erhöll jag efter detta salts destillation me- 
tallisk uran, kolsyra och vatten, och då urano- 
xidens syre antogs för att utgöra ^ af syret i 
den erhållna kolsyregasen, så hade loo d, me- 
tall varit förenade med 6, i4 d. syre. I ett an- 
nat försök erhöll jag uranoxidul i retorten och 
helt andra proportioner kolsyregas och vatten, 
I båda fallen var det oxalsyrade saltet bered t af 
uranoxid, renad efter Hr Arfvedsons föreskrift g 
och fälld, genom långvarig kokning, ur dess upp- 
lösning i kolsyrad ammoniak. Jag skall åter^ 
komma längre ned till dessa salter, — Nu för* 
sökte jag att blanda en gifven vigt uranoxidul 
med en äfvenledes vägd portion af ren salpeter^ 
gyrad blyoxid, samt att glödga blandningen i tan- 
la att få uransyrad blyoxid; men på detta sätt 
oxiderades endast en ringa del af uranoxiden. 
Jag blandade dem derföre båda upplösta, af- 
rökte till torrhet och brände; men under af- 
dwnstningeu ansköt blysaltet först och uransal-. 
