1 64 
Af det anförda följer : a) att uran förenas 
med syre i oxiden i ett sådant förhållande, att 
det är tiil syret i oxidulen — 0:2. F) att i de 
neutrala dubbeisalter, som af uranoxiden bildas 
med andra baser, det förhållande företrädesvis 
inträffar, att båda basernes syre ar lika, då man 
hade kunnat vänta sig att uranoxidens syre, likt 
lerjordens, jernoxidens och manganoxidens, va- 
rit 3 gånger syret i det dermed förenade alka- 
liska saltets basis, och c) att uranoxiden^ be- 
traktad såsom sy ra , förenar sig med baser i det 
förhållande att oxidens syre är antingen 3 eller 
:2 gånger brisens. Det förra då uranoxiden är 
tillräcklig till basens mättning, det sednare då 
en löslig basis är i Öfverskott närvarande. ■ — 
Af dessa försök inser man huru lätt man, 
vid en analys af ett uranhaltigt ämne, kan va* 
ra bedragen derigenom att uranoxiden fäller med 
sig alla olösliga baser; hvarvid det alltid blir 
nödvändigt att, efter Hr Arfvedsons föreskrift, 
sedan oxiden är glödgad, med utspädd saltsyra 
undersöka om någon portion uranoxid upplöses ^ 
hvilket alltid tillkännager inblanning af en främ- 
mande basis. « — < 
Uran har en ganska svag frändskap till 
svafvel. B.OSE har visat att den på torra vägen 
tan fås af uranoxidul , som glödgas i en atmos- 
fer af svafvel bundet kol. På våta vägen fås den 
om ett uran-oxidsak fälles med hydrothyoiiam- 
Uioniak» Fällningen är svart och löses af Öf- 
verskutande hydrothj^onalkali med mörkbrun färg* 
u 
hlyoxid, behållit sitt syre i glödgning, skulle man 
kunna sluta, att uranoxiden behåller sitt syre i glödg- 
. ning äfven med en så ringa qvantitet basis, att dess 
syre utgör blott I af uranoxidens. 
