^ i65 
Tvättas den val och lorrkas, så bildar den en 
svart, tung massa, som har allt utseende af att 
vara en svafvelLunden metall, men om den di- 
gereras med saltsyra, så utdrager denna uran- 
oxidul och lemnar svafvel qvar. Detta inträffar 
äfven med den ännu våta massan, sedan den 
några timmar legat på filtrum. Uran oxiduleras 
således af luften och släpper svaflet, så att mas- 
san blir en mechanisk blanuiug af oxidui med 
svafveh Låter man på våta vägen beredd svaf- 
velbunden uran, ännu blandad med litet af dess 
upplösning i hjdrothjonalkali, utsättas för luf- 
ten, så guhiar fällningen efter hand och slutar 
efter flera dagar med att blifva skönt brandgul. 
Samma förening fås äfven då uranhjdrat blan- 
das med vatten och svafvelbunden vätgasledes der- 
igenom, till dess att blanningen blir djupt brand- 
gul. Fortsättes sedan inledningen af gasen så 
svartnar massan och man får den vanliga mör- 
ka föreningen. Denna brandgula kropp synes 
vara en förening af uranoxid med svafvelbun- 
den uran , ett oxysulforetum ; den löses i salt- 
syra och ger svafvel och svafvelbunden vätgas. 
Urans nativa föreningar. 
Uran förekommer i mineralriket i ganska 
få former. Vi känae hittills i:o dess oxidui i 
form af Pechblende, mechaniskt inblandad med 
främmande svafvelbnndna och arsenikbundna 
metaller samt med kiseljord. Af Klaproths för- 
sök ser det på ett par ställen ut, som hade han 
erhållit kiseljord derur i gelatinerad form, livil- 
ket skulle kunna visa att detta mineral vore 
uranoxidulens silicat; en omständighet, som 
ännu återstår att utreda. s:o Oxiden i form 
af hjdrqit, bildande skönt ljusgula, lösa massor 
