i69 
pliospliorsjrad uranoxid med i3. 3 phospliorsy« 
rad kopparoxid, hvarvid ändå blifvit ett öfver^ 
gkott ai' phosphorsja^a. Vattnet anser han så 
delad t emelian båda saiterna att uransaltet hål- 
ler 3 och kopparsaltefc 2 atomer. I det hel?i 
^nser han detta > afven som det af mig analy^ 
serade, för att vara förnämligast phosphorsyrad 
pranoxid. 
Dessa Phillips uppgifter föranledde mig att 
undersöka nraniten från Autun å njo. Med 
hlåsröret upptäcktes phosphorsyran deri genast, 
hvars närvaro var mig så mycket sner oväntad, 
^om vid den äldre analysen af uranit, minera?- 
lets concentrerade upplösning i saltsyra utspäd^- 
des med alkohol, för att sedan kunna fälla kal- 
ten med svafvelsyra, utan att den deraf grum?- 
Jades, hvarvid det hkväl syntes mig att deu 
phosphorsyrade kalken hade bordt fällas. 
Att emedlertid kalk och kopparoxid till så 
stora qvantiteter skulle vara främmande inhlan-^ 
ningar i detta mineral, då de båda, såsom star-, 
liare baser än uranoxiden, måste med denne de- 
la phosphorsyran, syntes mig icke sannolikt, 
utan det föreföll mig troligt att de utgöras af 
isomorpha dubbelsalter, sammansatte af ett lil^a 
antal enjila atomer, men hvaraf det ena håller 
Jialk och det andra koppar oxid i kalkens ställe. 
Från denna synpunlit företog jag bådas analys. 
Ur anit från Autun ^ Detta minerals vat» 
tenhalt är ganska svår att med säkerhet bestäm- 
ma , emedan dess bladiga textar gör det särde^ 
^es benägit att upptaga hygroscopiskt vatten, 
och dess ringa frändskap till kristailvattnet gÖr 
?^tt det släpper detta så lätt, Vid ett försök 
att upplösa mineralet i ättiksyra, kokte jag nå- 
gra bUid deraf med denna syra, hvarvid det 
